Inneholder redigert dokumentarfilm og overvåkningsfilm fra åsteder.
Medisinstudent Mia Hu med filmteam-
- dro for å treffe Alzheimerrammede Deborah Logan og hennes datter Sarah.
Du kommer til å like dem. For et fint hus. Hei!
- Er det datteren? - Hvor skal vi parkere?
Her! Jeg vet ikke.
- Hei! - Sarah.
Jeg heter Mia. Vi snakket sammen på telefon.
Jeg klemmer dere. Jeg er glad dere kom.
- Gavin og Luis. - Ser jeg bra ut?
- Jeg må stramme meg opp. - Du ser bra ut.
Vil dere ha meg på en spesiell måte?
- Nei, vær deg selv. Ignorer dem. - Jaså?
- Ja, de er usynlige. - Ja, ignorer oss...
Mor kan virke litt kjølig, men det er bare spill.
Hun er glad dere er her. Hun har ryddet som om presidenten skulle komme.
Mor? Hun var her.
Dere har bidraget? Det sto det. Vi regner med det.
Det inngår i avtalen. Roanoke betaler også noen medisinske utgifter.
- Jeg elsker Roanoke. - Innen rimelighetens grenser.
Selvsagt. "Vær så snill" og "takk". Smisk. Smil.
- Oppfattet. - Beklager. Dere vet alt sånt.
- Mor! - Ja, det gjorde du.
- Hallo! - Harris er med henne.
- De der personene har kommet. - De er her for å gjøre intervjuet.
De vil lage en film om meg! Hva synes du om det, Harris?
- Det er en god idé. - Synes du det? Vi får se.
Unnskyld meg. Jeg er en dårlig vertinne. Ta denne.
Jeg skal bare ta bort dette, så det ligger der det skal.
Til neste gang.
Det som interesserer meg, er at det gjøres i undervisningsøyemed.
Jeg er ikke interessert i å bli utnyttet.
Jeg vil ikke være til latter for andre.
- Nei da, mor. - Det er ikke derfor vi er her.
Bestefaren min var faktisk rammet. Så jeg er ikke bare ute etter en karakter.
- Det var leit. - Ja...
Jeg er en ganske tilbakeholden person.
Og jeg... Jeg angrer litt.
Det vil nok være bedre for deg å finne en annen. Beklager.
Jeg vet at dere har dratt langt, men jeg er ikke rett kandidat for dette.
Mor.
- Det handler ikke om bestefaren din. - Hun trenger bare en liten dytt.
- Du vil beholde huset? Ofre deg. - Snakker du med meg om å ofre seg?
- Ja, det gjør jeg. - Jeg angret meg. Beklager.
Så saksøk meg! Jeg vil ikke stille opp.
Sa ikke du at de er blakke?
De har gjeld, men hun vil ikke selge. Sarah har det vanskelig.
Skjønner du ikke at jeg sliter?
Ikke gråt. Det kommer til å ordne seg.
Vi trenger pengene, mor. Vi trenger hjelpen. Du trenger hjelpen.
- Oppfør dere pent. Hun er en pen dame. - Ja da.
Hei!
- Hei, Sarah! - Jeg er så glad dere kom.
- Hallo, velkommen. - Tenk at dere kom med en gang.
- Ikke sant? - Vi vil filme alt.
Jeg maler mest her, for vi har aldri gjester.
- Hun er en fantastisk kunstner. - Nei, det er en hobby.
- Du er visst produktiv. - Jeg visste navnet på fuglen.
- Det ligner en blåstjert. - Kan du mye om fugler?
- Nei, ikke rør. - Du har kanskje rett.
- Er det bayersk krystall? - Det er best at du ikke...
- Nei, vi skal ikke røre gamle ting. - Du er nysgjerrig og vil ta på alt.
- Er det en Starbucks i byen? - Nei.
Dette var Sarahs rom da hun var barn.
Hun elsket biler. Vi har ikke forandret noe her.
Jeg liker å beholde det sånn. Jeg fikk aldri komme inn hit.
Du fant rommet. Det er en oppblåsbar madrass der.
Jeg beklager at det er litt rustikt.
Takk henne. Si takk.
- Takk. - Du sover ikke her. Vi blander ikke.
- Guttene får være her. - Deborah.
- Ja? - Takk for gjestfriheten din.
- Vi kommer til å få det gøy, hva? - Ja.
Dette er tante Ednas... Hva heter det? Soverommøblement.
Vær forsiktig med det der! Den skal stå her.
- Har du vært i Tyskland? - Nei, dessverre.
Mor, du har da vært i Tyskland. Husker du det?
- Det må... - Husker du ikke?
- Det må ha vært lenge siden. - Men du var der. Du elsket det.
Alzheimer handler aldri om bare én person.
Min avhandling viser at denne sykdommen ikke bare bryter ned pasienten, -
- men har også fysiologisk påvirkning på de nærmeste.
Proteinfragmenter hoper seg opp i hippocampus og dreper nerveceller.
Sykdommen spres senere til frontalloben-
- og dreper nerveceller som styrer logikk og problemløsing.
Så angripes sensoriske nerver, hvilket gir hallusinasjoner.
Etter hvert forsvinner personens eldste og mest dyrebare minner.
I sluttfasen drepes den delen av hjernen som styrer hjerte og pust.
Når man ikke kan svelge mer, dør man snart.
Ta av deg denne. Den er så militær.
- Hva synes dere? - Er dere ikke enige med meg?
- Du er alltid så fin. - Greit. Nå er den av.
- Fornøyd? - Jeg er fornøyd.
Er det din fars skjorte? Jeg er litt glemsk iblant.
Når jeg rister brød, hender det at jeg rister på nytt når det er ferdig.
- Hva gjør det? - Iblant har hun glemt komfyren på.
- Krydderhylla og veggen ble brent. - Bestemoren din var skummel.
Hun lot en kasserolle stå på ovnen til den smeltet.
Mia spurte meg om jeg så noen tegn, og for meg var det et tegn.
Greit. Det var et tegn.
Deborah viste tegn på MCI, mild kognitiv forstyrrelse.
Vi kunne med 95 prosents sikkerhet stille diagnosen Alzheimer.
- Hvordan tok hun beskjeden? - Hun ble knust, som alle ville blitt.
Men Deborah er ikke den som gir seg så lett.
Etter at Deborahs mann døde av lungeemboli, -
- måtte hun forsørge toårige Sarah alene.
Hun belånte huset og startet et sentralbord for byen Exuma.
Det var så yrkesaktive fikk beskjedene sine. Jeg formidlet informasjon.
- Det var en svartjeneste. - De syntes hun var gal.
Ja. Men jeg var alene med et lite barn.
Ber man mor la være å gjøre noe, så gjør hun det motsatte.
Jeg var byens forbindelseslink. Leger, advokater... Alle.
Lange forretningslunsjer, kjærlighetsaffærer og alkoholikere...
- Jeg måtte dekke over for dem. - Det hadde du ikke trengt.
Jeg måtte gjøre det. Ellers ville de ikke fortsatt hos meg.
Jeg skjønner at det ikke fins enkle oppgaver for en med Alzheimer.
- 27 dollar og 96 cent. - 27? Vi skal se...
Det var myntene. Nå trenger jeg noen sedler.
Hverdagen er krevende fordi organisatoriske ferdigheter påvirkes.
Den ble ikke gjennomstekt. Jeg legger den tilbake.
- Takk. - Er det godt? Er den søt nok?
- Ja. - Vaniljen i den er hemmeligheten.
Hun er tøff. Hun er modig. Hun er sjenerøs og snill.
Men hvordan kjemper man mot noe man ikke kan se?
Jeg legger puslespill, jeg løser kryssord, jeg løfter vekter...
Jeg gjør alt som jeg har lest kan bremse sykdommens framgang.
Bremse den. Det fins ingen kur.
Når jeg er midt i noe, og tankene plutselig bare skjener av gårde...
Jeg kan ikke forklare hvor skremmende det er.
Debbie i hagen. Zoom inn. Sakte.
Hva driver hun med?
- Luis! Du skulle jo redigere. - Jeg skulle bare...
Jeg er sulten. Er du sulten? Vi lager til litt lunsj.
Mia? Lunsj?
Skal jeg ikke prate? Skal jeg holde pusten?
Det spiller ingen rolle. Men blodtrykket ditt...
- Hva er det? - Du vet vel at stress dreper?
Det går bra. Jeg har uansett tenkt å dø av skrumplever.
Som du vil.
Slipp kniven! Jeg har ikke stjålet noe.
Hva det enn er, hjelper jeg deg å lete. Slipp kniven!
Ro deg ned, ro deg ned!
- Hvor er spaden min? - Jeg har ikke tatt den.
- Hvor er den? - Jeg tok ikke den forbannede spaden!
Hvor er spaden? Jeg trenger den!
- Gå ned derfra. - Hvor er spaden?
Hvor er den? For helvete!
Spaden min!
Jeg sjekker her oppe.
- Alt i orden? - Nei, langt fra i orden!
Her, ta nøklene.
Luis, slutt å følge etter meg. Du skal også lete.
Jeg skal se til henne.
Selvsagt ikke.
- Gammeldags. - Luis!
- Er det den? - Den lå i frysen.
Mor... Mor, vi fant spaden. Vil du ikke sette deg litt?
Mor, snakk med meg. Mor, vær så snill, si noe.
Mor, du skremmer meg nå.
Sarah...
- Ring etter hjelp. - Herregud!
Vi tok noen nye MR-bilder og undersøkte dem.
Det virker som om sykdommen alt har spredd seg utenfor hippocampus.
Forekomsten av amyloider var høy.
- Jeg vet ikke hva det betyr. - Vi ber om en ny uttalelse.
Moren din kan ha kommet til sykdommens middelfase.
Du sa to, tre eller flere år. Jeg forstår ikke...
- Det er aggressivt. - Det er visst det.
Jeg skal også bli mer aggressiv. Jeg øker dosen av Donepezil.
Så får hun humørstabiliserende medisin.
DAG 15
Ta dette.
- Foran eller bak? - Foran.
Jeg er så lei meg.
Jeg ville aldri snakket til noen på den måten jeg tydeligvis snakket til deg.
- Jeg er veldig lei meg. - Det er ingen fare.
Se på alle løvene. Så vakre. En så fin årstid.
Hva da hjem? Hun har et hjem. Eller et hjem der hun bare ligger i sengen?
Under lysstoffrør? Ligge der hele dagene? Lukte urin?
Dit drar man for å dø. Der lever man ikke. Her kan man leve.
Den skjorta... Jeg hater den. Kan du ikke ha på deg en fin bluse?
- Jeg har ingen. Fint å treffe deg også. - Fint å treffe deg.
- Hvordan er det med halsen? - Takk for alt.
Det er bra.
Jeg ba deg holde deg borte.
Jeg visste ikke, jeg visste ikke, jeg visste ikke.
Nei... Jeg ber deg.
Slutt... Slutt. Slutt.
Nei. Nei...
Deborahs hjerne kan sammenlignes med sentralen hun drev.
Synapsene hennes er som ledningene som trekkes ut av hullene.
Når minnene forsvinner, innser man at man ikke kan flykte fra Alzheimer.
Man må se sykdommen i hvitøyet, forhåpentligvis med verdighet.
Sarah har funnet sine egne strategier for å takle det.
Jeg har ikke noe valg, elskling! Hun vil ikke ha min hjelp.
Jeg har leiebil på mandag.
Jeg klarte ikke å si det til kjæresten. Jeg sa at jeg flytter hjem en stund.
Jeg tør ikke si det. Ta dere noe å drikke.
Det er lenge siden jeg bare satt og slang. Det er fint.
- Er det sant? - Ja, det er trivelig.
- Det er morsomt. - Hva er så morsomt med det?
Det er så sykt. Men så fint. Så fint.
Mor...
Hun sendte meg til Richmond i 1976. Internatskole.
Jeg var ti år.
Hun knep meg i garasjen. Vi hadde en liten båt der over vinteren.
Jeg gjemte meg der sammen med Annie Phelps. Vi kysset.
Vi forsto ikke hva vi gjorde.
Og mor ble så sint. Hun var rød i ansiktet.
Jeg ble så flau.
Nå vel.
- Skål for en jævlig barndom. - Ja...
Det er fra St. Bernadine's. Jeg hatet uniformene.
Jeg har aldri likt kjoler.
- Det ubesmittede konseptet? - En god katolikk?
Deb vil elske deg.
- Hva var det? - Jeg skal se til mor.
Greit.
Deb? Deb?
Sarah?
Deb? Hvordan går det?
Stå sånn i mørket... Veldig bra. Deborah?
Holder du på med håndverk midt på natten, mor?
Hun er overbevist om at vi har en inntrenger i hagen.
Det er ingen der ute, mor. Bare en hjort. Ser du?
Hun har bevegelsessensorer rundt huset.
Ja! Da spikrer vi igjen vinduet igjen. Det er ingen vits i å snakke med henne.
Jeg sjekket badet oppe. Ikke der.
Jeg har sjekket overalt. Hun lå i sengen. Jeg måtte tisse.
- Jeg sjekker der. - Takk for hjelpen.
- Deb? - Mor? Mor?
Mor, jeg tuller ikke!
Uff... Stivkrampe. Sarah!
Faen!
Faen! Deb, hva er det du gjør?
Mor! Hør på meg!
Ikke rør henne! Herregud!
- Mor, hva er det du gjør? - Gå bort!
- Ro deg ned. - Gå litt tilbake.
Så ja, mor.
Nå skal vi se, Deb. Si ifra om vannet er for varmt.
Hvordan kjennes det? Er det...?
Går det bra?
Du skremte oss med ditt nattlige hagearbeid.
Husker du det?
Du husker det ikke? Det er greit.
- Datteren min liker ikke manikyr. - Sarah?
Hun renser aldri neglene.
Vi skal i hvert fall rense neglene dine. De blir snart som før.
Jeg sjekket opptaket før Deborah tok turen sin i hagen.
Rundt 2.58. Du må se på dette.
Hva er det hun gjør? Sover hun?
Hun sover. Vi har sett henne gå i søvne.
Og så...
- Hvilken tidskode? - Det er ikke stopp i tidskoden.
Hun må ha klatret opp på en stol.
- En stol? - Det er ingen stol der.
Ser du noen stol?
Det rare er at tidskoden går uten avbrudd.
- Det ruller videre. - Ja, den brytes ikke.
Det der er umulig.
Det er ikke normalt. Det er ikke normalt... hva dere enn kaller det.
Søvngjengeri. Hun har gått i søvne før. Det så ikke sånn ut.
Nazir sier at hun skal øke dosene. Det kan kanskje hjelpe.
- Jeg håper virkelig det. - Nå kommer Harris.
Gi henne litt pusterom og slutt å filme en stund.
- Vi trenger pengene. - Dette gjør henne utmattet.
Ikke vær bekymret. Jeg tar meg av dette. Gå inn og ta vare på henne.
Takk, det er jeg glad for.
Du klatret opp på komfyren. Du kunne ha skadet deg eller satt fyr på huset.
Klatret opp på komfyren? Det er vel ingenting.
Hør etter! Se på hendene dine, og halsen. Du er en fare mot deg selv!
Dra tilbake til Richmond. Jeg vet at du savner kjæresten din.
Dra, du! Jeg klarer meg.
- Hvordan er lyden, Luis? - Bra.
Greit. Jeg skal sette på deg en mikrofon.
Jeg skal bare stikke den ned... Mikrofonen.
Sånn. Veldig fin bluse.
- Syns ledningen? - Jeg tar den bort.
- Hvordan har du det? - Det kjentes rart ut i sted.
Men ikke nå. Nå kjenner jeg meg helt fin.
Deb, vi har noen klipp som vi vil vise deg.
Hvem er det der?
Er det meg? Hva er det jeg gjør? Hvorfor stoppet dere meg ikke?
Vi prøvde, men du var i fugetilstand og hallusinerte.
Mor, det var skremmende. Du hogget i bakken med spaden.
Du gravde hull etter hull. Sånn holdt du på.
Da vi kom inn, gråt du.
- Uff... - Fortsett.
- Mor? - Unnskyld meg.
Du ba meg ikke ta telefonen. Som om han ringte.
- Vær så snill, si noe. - Sarah, vi bør kanskje stoppe.
- Mor, slutt! - Sarah!
- Gikk det bra, Gavin? - Ja. Hvordan er det med henne?
- Sarah? - Jeg er her, mor.
Først kjennes det som et klyp, og så svir det litt. Prøv å ligge rolig.
Greit? Sånn.
Så da. Det er nesten over. Det går bra.
Ikke rør deg. Det går veldig bra.
Ikke rør deg. Ikke rør deg.
I ukene som fulgte utførte legene flere tester-
- for å kunne analysere Deborahs avvikende symptomer.
Trass i undersøkelsene resulterte testene i flere spørsmål enn svar.
Deborah er rammet av en infeksjon som gjør huden skjellete.
- Er hun nær tungmetaller? - Hun steller i hagen.
Bruker dere insektmidler?
Lag den vertikale linjen på T-en med de hvite klossene.
- Jeg klarer det ikke. - Jeg vil bare se. Prøv, Deb.
- Jeg prøvde. - Deb...
Kan du...? Deb? Deb! Nei, slutt!
Slutt! Slutt!
Deborah, vær så snill.
Først mistenkte vi en slags allergisk reaksjon på medisinen.
For dette er ikke typisk for Alzheimer.
Men når immunsystemet er truet, kan saminfeksjoner oppstå.
Så vi skal få hit eksperter fra Richmond.
Noen er her alt. Varselblinklyset er på?
DAG 41
- Sarah? - Hallo?
- Hørte dere det? - Hva var det?
Det er Deborah.
- Hallo? - Bare gå inn.
Hold beina hennes!
Forsiktig! Ikke hold så hardt.
Kom, Luis.
Hun svelget de der.
Har du saks?
Hvorfor må vi gjøre dette?
- Fordi du vil spise dem. - Jeg... Det er bare dumt.
Sånn.
Au da...
Luis, jeg får jo ikke røre utstyret ditt.
Hvor er du? Holder du på med huggormer, krypdyr eller hva de kalles nå.
Jeg skal ta tante Bonnies kors og henge det i vinduet. Du hørte rett.
Damen har åpenbart problemer.
- Hei. - Du slipper ut varmen min.
Det er et stengt vindu. Men dette er et åpent vindu, Mia!
Greit, så det er åpent.
Hva så? Det kan være hva som helst. Trekk eller noe.
Er dere redde for en gammel, dement kvinne?
Jeg vil ha dobbelt så mye betalt, ellers drar jeg med en gang.
- Ja vel. - Greit!
Om han får det, skal jeg også ha det.
Sånn, sov godt.
Greit...
Hva er det nå, da? Faen, så høyt det er!
- Jeg sov så godt. - Hva er det bråket?
Å nei... Vi har ikke lys.
Nei, det er ikke telefonen. Hva er den lyden?
Det er mors gamle sentral. Den har ikke fungert på år og dag.
- Jeg ser til mor. - Hvor skal du, Gavin?
Jeg vil lage meg et smørbrød.
Hva faen...
- Mor er ikke på rommet sitt! Mor? - Deb?
- Kan hun ha slått på sentralbordet? - Hvem vet?
Mor! Faen også.
Hva i helvete...?
Faen!
Hører dere den skrapende lyden? Hva kan det være?
Det låter som... Hva kan det være?
Tror dere hun er der inne?
Nei.
- Hva er det? - Bare...
Forsiktig, forsiktig, forsiktig.
Hva ser du?
- Ingenting? - Nei.
- Sarah...! - Mor?
Den døren er aldri åpen. Du får gå inn først.
Må jeg gå først? Faen, faen, faen...
Greit, greit.
Den stanken. Hva faen...?
Dette er ikke riktig.
- Folkens... - Hva? Herregud...
Herregud...
Sarah?
- Sarah? - Hjelp meg.
Mor, vær så snill... Mor. Herregud...
Jøss!
Ring etter dr Nazir!
Så da, mor. Så da, så da.
Ro deg ned.
Mor, det går bra.
- Hva er det? Greit. - Pust.
- Pupillene er utvidet. Det er bra. - Hun skal få vann.
Vi må få åndedrettet under kontroll. Greit, Deb.
Ja da, mor.
Pust i takt med meg.
Hennes verden ser bra ut.
Hjernen reagerer. De motoriske funksjonene er det ikke noe galt med.
- Hun trenger å hvile nå. - Greit.
Det er et korttidsvirkende beroligende middel.
Det er ufarlig. Om hun må holdes fast.
- Det var 337, gang på gang. - Spør henne om nummeret.
Hun prøvde å huske noe spesielt.
Er man så sta som hun er, slipper man ikke taket.
Om jeg oppmuntret henne til å huske, -
-ville det gitt henne mer fred?
Du ba meg hente fram lyden fra da hun satt ved sentralbordet.
Det er fra mobilkameraet, så det er dårlig.
Det var en del rørete prat. Jeg modulerte tonefallet.
Lydomfanget var nytt for meg. Jeg dro opp tempoet.
Så oversatte jeg det på nettet.
Den evige slangen befrir deg, barn.
- Bli mitt femte. - Hvem er det?
Det er moren din. Og på fransk.
Hun snakker om slanger og "bli min femte".
- Mor kan ikke fransk. - Men det er fransk.
Jeg har jo utskriftene.
Fransk eller ikke, jeg har aldri hørt noe lignende.
- Er det rett fil fra kameraet? - Ja, Mia!
Slå det av. Slå av, for faen.
Hun snakket fransk. Hun satt ved sentralbordet og snakket om pukkverk.
Slutt med det. De utnytter henne for egen vinning.
- Det er det sånne gjør. - Hva er det med deg?
Om penger er problemet, kan jeg selge traktoren eller jeepen. Få dem vekk.
Få bort dem vekk. Forstått? Gjør ikke du det, så gjør jeg det.
De prøver å hjelpe til. De blir her.
- Forsiktig. - Sånn.
- Hvor mange loft har dere? - Sentralbordprotokollen skal være her.
Vent litt. Bingo! Her er de.
Det er helt klart noe i den. Den er stappfull.
Det er... Vent.
- Jeg kjenner noe. - Vær forsiktig.
Pokker.
Det er registeret for 1971 og 1972.
Men det er ingen opplysninger. Mor var nøye.
Det burde ikke være noen hull.
"Jack 337." Det er ingenting...
- 336 og så... - 338.
- Nettopp. - Siden vi trenger, er revet ut.
- Sarah, har Deb kull i huset? - Ja. I atelieret.
Mia, har du et ark fra blokken din?
Det er en svak fordypning her.
Her oppe. Vi skal se...
- Å ja! - Nå skal vi se.
- Går det? - Rene Scooby-Doo-metodene.
- "337." - Bra, Luis! Så smart du er.
- H... D... - Er det en D?
- D-J-A-R... - Desjardins.
Hvem er det?
"Barnelege mistenkes for drap på jenter i området."
"Sporløst forsvunnet på starten av 70-tallet."
Jeg var ung, men jeg husker at jeg ikke fikk gå ut.
- Snakket hun aldri om ham? - Nei, han var beryktet.
Det fins en dokumentar. Jeg fatter ikke at dere aldri har hørt om ham.
Ingen er pågrepet for drapene som har rammet Exuma de siste to årene.
Fire unge jenter er blitt drept.
Jentene hadde slanger risset i pannen. Kroppsdeler bar preg av kannibalisme, -
- og det var spor av klapperslangegift i blodet deres.
Den som utførte drapene kopierte et monacansk blodritual.
Symbolet med slangen som eter opp seg selv.
Å bruke de monacanske grottene var ingen tilfeldighet.
De er hellige for de innfødte, og har sitt utløp i River Rouge.
Jenter ble ofret når de fikk sin første menstruasjon. "Blødende blomster."
Menstruasjonsblodet ble ofret til demonen i bytte mot udødelighet.
Da barnelegen forsvant, ble interessen for saken vekket igjen.
Henri Desjardins var respektert. Han arbeidet ofte gratis.
En måned etter forsvinningen-
- peker et avisbud ut et hus han sier at det kommer en underlig lukt fra.
Det var den verste stanken jeg har kjent.
Da så vi slangene. Hundrevis av dem.
Alle mulige. Kvelerslanger, klapperslanger...
Totemer, bøker om ritualer...
Henri Desjardins hadde det beste motiv.
Han var døende. Han hadde ALS. Dere vet hvor svekkende sykdommen er.
Det monacanske ritualet krevde fem ofre for å oppnå udødelighet-
-og bli frigjort fra kroppen.
Men man fant bare fire ofre.
Han avsluttet ikke ritualet. Kanskje han angret. Jeg vet ikke.
Trass i leting over delstatsgrensene fant man ikke Desjardins.
Man spekulerer på hvor han ble av.
Noen tror at han flyktet til Québec, andre at han begikk selvmord.
Jeg skulle hente kaffe i morges, og hun var ved komfyren.
Jeg vil spørre henne nå.
Husker du en mann ved navn... Henri Desjardins?
Han var barnelege her i trakten for lenge siden.
Det navnet...
Ja. Navnet er kjent.
Var han en kunde hos deg?
Jeg vet ikke.
Jeg tror det.
Han forsvant sporløst for mer enn 30 år siden...
Han forsvant ikke. Han er... død.
Hvordan vet du det?
Drept.
Drept?
Mor? Mor?
Sarah, trenger du hjelp?
Vær hos henne. Jeg ringer etter ambulanse.
Hva er det der?
- Herregud, Deb... - Herregud...
Endret stemme. Kroppen føles som om den tilhører en annen.
Typisk for dissosiativ identitetsforstyrrelse.
- Vi tar en screening. Og huden? - Det var i alle fall ikke iktyose.
- Vi leter videre. - Hun spydde opp mark.
Du sa at hun arbeider i hagen og har svelget ting før.
- Du kan ikke mene alvor. - Hun spar jo opp jord.
Det er naboen hennes. Harris.
Hun kjente ham. Desjardins var en kunde, Harris.
Ikke prat dritt.
Nazir ba oss gjøre det. Hun snakket jo fransk og var besatt av ham!
Han var kunde hos henne! Greit, legg på, du.
Vi tror Harris oppfører seg dumt for å beskytte Deb.
Men tenk om Harris prøver å beskytte seg selv.
- Han ble avhørt i saken. - Jeg fant en artikkel.
"Øyevitner så Sredl luske rundt Desjardins hus og på åsteder."
- Jeg forstår det ikke. - Etter Desjardins forsvinning.
- Mia, kom igjen... - Tenk dere om...
Sredl ville kanskje redde jentene og drepte derfor Desjardins.
Og så må hans beste venn Deborah skjule det hun vet.
Hun tar hemmeligheten og begraver den dypt.
- Sykdommen har gravd den opp igjen. - Det står at han er savnet.
Det står ingenting om at han er død.
- Kan vi bestille middag hjem? - Ja, ring et eller annet sted.
- Et sted som har salater. - Salat i denne metropolen?
Jeg finner sikkert et salatvarehus.
- Hva var det der? - Hva var det?
- Kom det utenfra? - Ja. Hva faen var det?
Shit!
Hold kjeft!
Jeg henter lommelykter. Dukk!
- Luis, ikke stå ved vinduet! - Det er Harris.
- Gavin, jeg har ikke telefonen! - Han skyter på...!
- Steng vinduet. - Harris, hva er det du gjør?
- Ringer du politiet? - Adressen? Vi blir beskutt her!
- Ro deg ned! - Hvilken adresse?
51 Pine Hollow!
- Hvordan går det, Harris? - God kveld!
Jeg hører at du har skutt på blink.
Jeg prøvde, men det sto en van i veien.
- Hvor mye har du drukket, Harris? - Bare et par øl.
Kan vi la geværet ligge, og gå herfra?
Han får sove av seg rusen. Dere kan politianmelde ham.
- Ja, vi vil anmelde! - Jeg sa at jeg betaler for vinduene.
Si ifra hva dere bestemmer dere for.
Jeg hørte at moren din prøvde å skade seg selv.
- Ja, men... - Kan jeg hjelpe dere?
Det skjer underlige ting. Kan du flytte inn? Det ville hjulpet.
Det er bare meg, så teamet hjelper meg.
Greit... Om du trenger noen å snakke med... Om du vil...
Jeg er her, Sarah.
- Slå av kameraet! - Kan noen prate med ham?
Det er ikke noe å prate om. Jeg drar!
Avslutter du prosjektet på grunn av et vindu?
Det handler ikke om vinduet! Men det var toppen av kransekaka!
Hva med sentralbordet? Vinduet som åpnet og lukket seg? Kjerringa svevde!
- Siste opprop nå. - Du trenger pengene.
- Luis er en lagspiller! - Dra til helvete, begge to.
Gavin...!
- Vi ses! - Herregud...
DAG 47
Sarah, skal vi finne noe å spise?
Shit... Mia.
Jeg henter Nazir.
- Jeg forstår hva dere går gjennom. - Vi gikk jo bare til kafeteriaen.
Da vi kom tilbake, var kvinnen...
Jeg forstår ikke hvorfor hun...
Sykehuset er låst. Vi tror hun fortsatt er her.
- Hun er syk. - Vi finner henne.
- Slapp av. - Når får dere datteren vår tilbake?
Pasienten er sett lede jenta til en avstengt avdeling. Kanskje kjøkkenet.
- Deborah? - Det er ikke strøm her. Se opp.
Deborah?
Hvorfor skulle hun ta med noen hit?
Da hun ble flyttet fra Intensiven, så hun jenta og hvisket noe til henne.
Ingenting her.
Hva var det? Kom, vi sjekker.
- Pokkers forstyrrelser! - Hun er ikke der.
Og det sier dere først nå?
Deb?
Deborah?
Deborah, hører du meg?
Du må høre på meg.
Jeg vet at hun er din venn. Du kan besøke henne når du vil.
Hører du det, Deborah? Du må slippe hånden hennes.
Deborah, jeg vil at du... Du kan besøke henne når som helst.
- Hold henne fast! - Jeg prøver!
- Mor... - Hold henne.
Gjør noe, vær så snill.
Takk for at du ble med meg ut. Jeg kan ikke prate om det der inne.
Jeg kan velsigne moren din med oljer. Eksorsisme er science fiction, Sarah.
Jeg trodde det før. Og kanskje jeg fortsatt gjør det.
Men det kan ikke skade. Vi har prøvd alt. Du forstår ikke.
- Sarah, vi gjør ikke sånt. - Jo. Du må kjenne noen som gjør det.
- Hvem som helst. Du må hjelpe meg. - Du må akseptere dette.
Det er noe mer. Det er... noe... mer.
- Hva gjør Harris her? - Han besøker henne.
La dem være i fred.
Jeg har ringt antropologiprofessoren som var med i dokumentaren.
Mia. Vi snakket i telefon. Takk for at du tar deg tid. Sarah Logan.
- Luis er kameramann. - Sitt ned.
Jeg prøvde å vaske deg i elven.
Den mest logiske forklaringen er-
- at din mor er blitt så besatt av denne framstående busemannen-
-at hun nå tror at hun er Desjardins.
Beklager, men dette er mer enn som så. Og derfor er vi her. Vi ber om hjelp.
Åndelige parasitter fins i mange kulturer.
Og da legemliggjort på ulike måter. Masaiene, inuitter, aboriginer...
Man tror at en svak psyke er mottakelig for hevnlystne vesener.
Unge og svært gamle er mest utsatte, og også de viljesvake.
Da jeg levde hos bantuene, så jeg en ung mor-
- så fortvilet etter å ha mistet sønnen sin i tyfus-
- at hun gikk rundt med liket i over en måned.
Hun ble gal. Jeg prøvde å hjelpe til, men hun hadde mistet forstanden.
Hun tok etter guttens personlighet og stemme.
Hun ble som ham. Det tok to måneder før forbannelsen ble brutt.
Hvordan ble den brutt?
Av en medisinmann. En medisinmann kom...
...og brant opp guttens kropp. Renselse gjennom ild.
DAG 60
Døren.
Vi trenger ikke å gjøre dette. Nei, Debbie.
Drep meg.
Dette ser ikke bra ut.
Luis! Vent!
Nazir sa at det har skjedd noe med Harris.
Rolig. Trekk pusten dypt. Det går bra. Rolig og forsiktig.
- Far...! - Du kan ikke være her inne.
- Vi gjør ham klar for operasjon. - Bare et øyeblikk.
- Velsigne deg. - Vakter!
- Deb... - Ja? Hva er det? Fort!
Hørte Desjardins i sentralbordet. Du skulle... bli hans femte offer.
- Pukkverket. Grotta. - Du drepte ham, hva? Gjorde du det?
Det var moren din, Sarah! I nakken. Med spaden.
Herregud! Greit...
- Vi begravde ham levende! - Hvor da? Hvor, Harris?
- Kom igjen, si hvor! - Du får ikke være her!
- Bli med her! Med en gang. - Harris! Hvor?
På tomten... Statuen.
- Sarah, ro deg ned! - Han ble syk og smittet henne.
- Hva leter du etter? - Desjardins...
Var det Harris idé, Sarah?
- Dette er sykt. - Hjelp meg! Vær så snill!
- Si hvor! Her? - Ja.
Dette er sykt. Vi graver hull i skogen.
- Hjelp oss eller hold kjeft! - Hun gikk i søvne for å finne ham.
Liket. Han tok henne i besittelse.
- Jorden... - Den er annerledes, hva?
Den er løs. Det kan være regn og fukt.
Fins det virkelig et lik her?
Han ligger på sykehus og sa sprø ting.
- Jeg tror ikke det! Greit? - Jeg lover at vi skal lete i morgen.
Jeg gjør det selv, da. Han sa at det var her. Vi burde ha begynt der.
- Det tar hele natten. - Jeg er lei av dette.
- Det er ingenting her. - Vent...
Hva var det?
Det er ikke sant...
- Herregud... Hun var her før oss. - Hva?
- Mor rakk hit før oss.
Let etter ferske fotspor. Hvor skulle man kunne gjemme det?
- Jeg vet ikke. - Det er ingenting der.
Let i hele huset. Forstår dere hva jeg prøver å forklare?
Det var iblant henne, iblant Desjardins.
Han får henne til å beholde det. Hun sparer på alt mulig.
Hun har et sted for alt. Om han besitter kroppen hennes...
- Da tvinger han henne til å grave. - Selv om det var sånn...
...så har det gått så mange år. Det bør ikke være noe igjen.
- Jeg har det. - Faen... Ingenting.
Folkens...
Hva er det du ser på?
Det har ikke regnet på en stund, men det der ser ut til å være ferskt.
Et tredje loft?
Gikk det bra?
- Hallo? - Luis, du får gå først.
Kom igjen, vi har diskutert dette. Du først.
Hvite folk og deres kjellere og forbannede loft...
Faen, som det stinker her oppe!
- Kan du lyse mot...? - Vent litt.
Hva er det for noe skrot? Dette må dere se.
- Hva er dette? - Aner ikke. Ikke ta på det.
Mia, Mia, Mia!
Hva er det for noe?
Forsiktig. Sitter den fast?
- Jøss! - Fy faen, som det lukter!
For en stank!
Herregud, herregud...
- Hva er det? - Hva er det?
- Fy faen! Herregud... - Det er et lik, for helvete!
- Vi er nødt...! - Jeg rører det ikke.
Jeg gjør det.
Jeg kan ikke takke dere nok. Herregud! Fort, gå!
Hva gjør vi? Hva gjør vi med dette nå?
Jeg legger det her.
- Hva gjør vi med det? - Brenner det.
Her? Dagen blir bare bedre og bedre.
Det er døde kropper, for faen.
- Hørte dere det? - Shit!
- Det kommer fra inni her. - Hva er det du gjør?
- Mia, Mia... - Vent.
- Herregud! - Vi må brenne det!
Hva i helvete? Det er en til her!
Få den bort!
Pass føttene, Luis! Pass føttene!
- Unnskyld! Gå tilbake! - Du har ikke hatt på nok!
- Trykk! - Jeg trykker for fullt!
- Tar det fyr? - Nå, så.
Brenn, bitch, brenn! Nå drar vi.
- Løp, løp! - Vi trenger noe å slokke med.
Hva faen gjør han i huset?
Det var noen der. Så dere ham?
Det ringer.
Hallo?
Nei... Hun har kommet seg fra sykehuset.
- Du kan ikke gå inn igjen. - Jeg må hente ham.
- Gjør noe, Luis! - Vi må ta med oss liket.
Hun kom seg løs og stakk av.
- Hva faen! - Sarah, ikke gå inn dit.
- Du får ikke komme inn her. - Pass dere!
Herregud! Hva er det der?
En vakt har fått allergisjokk og blir behandlet for det.
- For hva? - Slangegift.
Hun kan ikke ha kommet langt.
Drittprat! Dere gjør ikke alt dere kan. Alle sier at de gjør alt de kan!
Hvem har svarene? Jeg vil vite det! Hvor er jenta?
En Corolla er meldt stjålet.
Jeg tror hun er på vei til pukkverket.
Han vil avslutte ritualet med den femte jenta. Det kan bare innebære grotten.
- Kommer hun til å fullbyrde det? - Han valgte henne.
Jeg fyller sprøytene Nazir ga oss.
Der er bilen. Hun går.
Hopp inn. Det er en branngate. Vi kan komme oss halvveis.
Hold dere fast!
Denne veien burde føre oss ganske nær.
Forsterkninger til River Rouge-stien. Vi kjører nordover.
Her har vi dem.
- Hold dere på avstand. - Stoler du på meg?
Jeg har beroligende midler. Om dere holder henne, kan jeg injisere det.
Mrs Logan! Hører du meg? Vi er her. Vi vil ikke skremme deg.
Vi er her for å hjelpe deg.
Deb? Deb, hører du meg? Det er Linda.
- Mor? - Ingen plutselige bevegelser.
- Du må la barnet gå. - Snu deg, veldig sakte.
Cara, vennen... hvordan har du det? Har du skadet deg?
Ikke gjør ham noe. Han er snill. Han skal vaske meg i elven.
- Herregud! - Ingen plutselige bevegelser.
- Deb, sakte og forsiktig. - Han skal vaske meg i elven.
- Ikke gjør ham noe. - Så da, Deb.
- Se på det. Alt går bra. - Han er snill.
- Sånn. Vær helt rolig. - Han skal vaske meg i elven.
- Redd jenta! - Jeg tar henne. Kom!
- Noen må få ham ned. - Hvordan gikk det med ham?
- Ta sheriffbilen. - Luis, du må gjøre det.
- Er du gal? - Jeg kan ikke gå fra Sarah.
- Du har ikke lært det spor. - Kjør forsiktig, Luis!
- Cara! - Cara, hører du oss?
- Cara? - Hun tar henne med til pukkverket.
- Lys her, Mia. - Jeg kommer, jeg kommer.
Hører dere noe?
- Jeg hører bare elven. - Sarah!
Mor!
Mia, lys til høyre. Hva er det?
Er det River Rogue, som i dokumentaren?
- Hva faen var det? - Hold opp lykten.
Det er blod og fotspor. Det er moren din. Nå avslutter vi dette.
- Nei, Tweed... - Bli her, jeg henter henne.
Vær forsiktig.
- Hvordan går det? - Sarah, jeg løy om bestefaren min.
Jeg bryr meg ikke.
Cara, vennen min?
Hvor er du?
- Ser du noe? - Stå rolig.
Ser du noe?
Linda! Linda?
Linda? Linda! Vi er her! Linda?
Sarah, ser du noe?
Linda, hvor er du? Hører du meg?
Nei! Nei! Mor!
- Sarah, jeg kommer! - Mor!
Sarah, jeg kan ikke miste deg!
- Jeg vet ikke hvordan vi skal komme ut. - Mia, ro deg ned.
Du må være rolig. Hører du meg? Pokker!
- Hva er det med lommelykten? - Mia, jeg gir deg den.
- Rolig. Vi klarer dette. - Gi meg kameraet!
Kom igjen, kom igjen! Ja! Jeg har den.
Sarah? Sarah?
Jeg kommer! Hvor er du? Ikke gå fra meg!
Her borte!
- De er der inne. - Sarah, nei! Nei!
Hun kommer til å dø. Jeg gjør det alene. Gi meg lommelykten!
Ikke rør noe. Det kan falle ned.
Faen, der inne.
Ta lommelykten, her!
Faen! Dra til helete!
Sarah? Jeg klarer ikke dette. Forsvinn!
Det går bra. Hold deg nær meg. Vi gir henne det beroligende.
Jeg kjører sprøyta i henne. Da blir han svakere. Han blir vel svakere?
- Ja. - Da kan vi brenne liket.
Det skal skje. Ta Cara. Ro deg ned og slå av det der.
- Ellers kommer hun til å se oss. - Jeg klarer dette.
Takk, Mia.
- Slipp henne! - Herregud...
- Gikk det bra? Gikk det bra? - Ja.
Cara? Cara?
Cara!
Cara?
Mor?
Nei, nei, nei...
- Faen, det glapp. - Jeg vet ikke, jeg vet ikke...
Bli med hit.
- Greit. - Sarah, la være.
Mor, nå kommer jeg.
Mor! Mor, kjemp imot ham!
- Sarah! Sarah! - Mor, kjemp imot ham!
Kjemp imot, Kjemp imot!
- Kjør inn sprøyta, Sarah! - Mor!
Cara, kom her. Kom!
Mia, ta deg av Cara. Hold henne bak deg.
Greit, mor, nå skal vi bli kvitt denne jævelen en gang for alle.
- Vi prøvde jo tidligere. - Men ikke her. Eller hva, mor?
Mor?
- Sarah? - Ja?
Ja, mor?
Hun er brannskadet.
Så da... Mor?
Cara Minetti ble kidnappet på sykehuset, -
- hvilket førte til en fryktelig jakt.
Kreftpasienten Cara hviler ut på sykehus etter en grusom kidnapping.
En sheriff er død, -
- og flere politibetjenter og sykehusansatte er livstruende skadet.
Vi står utenfor tinghuset i Exuma.
Deborah Logan anses som for syk til å klare en rettssak.
Logans helse er blitt raskt forverret-
- etter kidnappingen. Hun kan knapt snakke eller kommunisere.
Jeg står utenfor familien Minettis hus. Her bor tiårige Cara, -
- som feirer bursdag i dag. Og av en god grunn.
Hun er på bedringens vei etter leukemi. Mange kaller det et mirakel.
Ja, ja... Ja!
- Det er bursdagen hennes. Hun er glad. - Det er fest!
- Hva er best? Denne eller sykehusmat? - Jeg er lei av sykehusmat.
Hva gleder du deg til å gjøre i moden alder?
- Jeg vet ikke. - Vet du ikke?
- Nei. - Det er best du begynner å planlegge.
- Jeg har en plan. - Jaså, hva da?
- Det er hemmelig. - Ja vel.
Takk for at vi fikk komme på den flotte festen din.
- Bare hyggelig. - Dere ser en tiårings friske ansikt.
Det er en utrolig historie med en svært lykkelig slutt.